staringenes


 * [[image:statilbaketest.jpg link="stafoppgaver"]] || [[image:stahjemtest.jpg link="STA_TilEleven"]] ||

media type="file" key="stautdrag.mp3"


 * [[image:staringenesherre.jpg]] ||~ =Galadriels speil =

 Aftenstjernen var stått opp og skinte med sin hvite ild over skogene i vest. Fruen gikk ned en lang rekke trappetrinn ut i et grønt, dypt søkk; den sølvglitrende bekken som sprang ut fra springvannet oppe på bakken, rant mumlende igjennom. På bunnen, på en lav søyle utskåret som et forgrenet tre, sto en bred og flat sølvskål, og ved siden av den, en sølvmugge.  Galadriel fylte skålen til randen med vann fra bekken; og hun pustet på det, og først da det stilnet igjen, brøt hun stillheten. "Her er Galadriels speil," sa hun. "Jeg har ført dere hit for at dere skal se i det, om dere vil."  Luften var helt stille, og den lille dalen var mørk, og alvefruen ved siden av ham høy og skimrende. "Hva skal vi se etter, og hva får vi se?" spurte Frodo med ærefrykt.  "Mange ting kan jeg befale Speilet å avsløre," sa hun, "og til noen kan jeg vise det de ønsker å se. Men Speilet viser også ting som ingen har bedt om, og de er ofte underligere og nyttigere enn slikt vi helst vil se. Hva du får se, om du lar Speilet virke fritt, kan jeg ikke si. For det viser ting som har vært, og ting som er, og ting som kan hende vil komme. Men selv den viseste kan ikke alltid avgjøre hvilken av delene han ser. Vil du se i Speilet?"  Frodo svarte ikke. "Og du?" sa hun og snudde seg mot Sam. "For dette er slikt som ditt folk kaller trolldom, tror jeg nok; skjønt jeg forstår ikke fullt ut hva de mener med det, og det ser ut som de bruker samme ordet for Fiendens hildringer. Men dette, om du vil, er Galadriels trolldom. Sa du ikke at du gjerne ville se alvisk trolldom?" "Jo," sa Sam og skalv, midt mellom frykt og nysgjerrighet. "Jeg tar en titt, frue, om jeg får lov."  "Og jeg skulle ikke hatt noe imot et glimt av hva som går for seg hjemme," sa han vendt til Frodo. "Det virker liksom så fryktelig lenge jeg har vært borte. Men jeg får sikkert ikke se annet enn stjerner, eller et eller annet jeg ikke skjønner meg på."  "Sikkert ikke," sa fruen med en blid latter. "Men kom, du skal få se selv og se hva du får se. Rør ikke ved vannet!" Sam klatret opp på sokkelen og lente seg over skålen. Vannet så hardt ut, og mørkt. Det speilet seg stjerner i det. ||
 * [[image:staordkiste.jpg link="STAordkiste"]] ||~ "Det var bare stjerner, det var det jeg trodde," sa han. Så hev han brått etter pusten; for stjernene slukner. Som om et mørkt slør var trukket til side, ble Speilet grått, og deretter klart. Det skinte sol der, og grener viftet og bølget i vinden. Men før Sam kunne bli enig med seg selv om hva det var han så, ble lyset svakere; nå syntes han han så en blek Frodo ligge i dyp søvn under en svær, svart klippe. Så var det som om han så seg selv gå bortover en halvmørk gang, og oppover en endeløs vindeltrapp. Han fikk det plutselig for seg at han så etter noe, men hva det var, visste han ikke. Lik en drøm skiftet synet, tilbake til trærne. Men denne gangen var de ikke så nære, og han kunne se hva som gikk for seg; det var ikke med vinden de viftet; de var i ferd med å falle, de slamret mot bakken.

 "Hei!" utbrøt Sam dypt krenket. "Det der er jo Ted Sandemann, som hogger trær han ikke skal. De skulle ikke felles, de; det er jo bortafor Mølla, alleen som skygger over Rennabu-veien. Jeg skulle gjerne fått kloa i han Ted, så skulle jeg felt //ham//!" ||

Utdraget er hentet fra Ringenes herre - Ringens brorskap s. 350-351 i spesialutgave utgitt av De norske Bokklubbene A/S i 2001.

//Klikk "Tilbake" for å komme tilbake til siden om Ringenes Herre.//